Billetten din, monsieur. Ha en hyggelig kveld, madame.
-Eva! -Jeg er så glad for å se deg!
Eva...
Jeg som trodde at du hadde reist tilbake til Amerika.
-Servier har lett etter deg. -Jeg var her.
Jeg trodde først at du var en intrigemaker. Beregnende.
At du ble trukket til Korben og makten.
-Unnskyld meg. -Ikke be om unnskyldning.
Jeg skulle gjerne hatt en skjult strategi, en plan i livet.
Jeg vet at jeg virker hard. Folk liker meg ikke med en gang.
Det tar tid for meg å føle ting.
Men hvis du så inn i hodet mitt, ville du se at jeg har følelser,-
-og at jeg vil bli elsket.
Husker du den festen?
Det er klart at jeg husker den.
Når var det nå igjen?
Det var før alt dette fæle.
Nå snakker man om "førkrigstid",-
-men man vet jo aldri om man lever før en krig.
-Tror du de ser de samme stjernene? -Hvem da?
-De der hjemme. -Det er dag der nå.
Hvorfor ser man ingen stjerner om dagen?
Iblant må man slukke lyset for å kunne se.
Noen år tidligere
Som når man lukker øynene for å se drømmene sine?
Ja, på en måte.
Laura, når skal vi reise hjem?
Snart. Kom nærmere.
I morgen våkner vi i Paris.
Paris.
Velkommen til L'oiseau de paradis.
Etter Bukarest, Warszawa, Praha...
Pust. Pust.
-Jeg fryser sånn. -Du er bare redd.
Amerikas mest troverdige medier.
I kveld kommer dere ikke til å bevitne en forestilling.
Dere vil oppleve noe.
For ikke å forstyrre konsentrasjonen deres, ber jeg dere-
-om å ta imot dem uten applaus.
Kom igjen nå.
Ta vel imot søstrene Barlow!
Jeg vil begynne med å be om unnskyldning.
Jeg vil ikke skuffe noen.
Vi kommer ikke til å vise noe dere ikke allerede kjenner til.
Vi vil åpenbare for dere det dere har mistet.
Deres døde.
Når man kommer fra en så ung nasjon som USA,-
-framstår Europa som en eneste stor gravplass.
Hvis man tenker etter, så befolkes grunnen vi står på,-
-av ti eller kanskje 100 ganger flere døde enn levende.
Hva har de å si?
Vi kan snakke med dem.
Er det noen her-
-som er klare til å svare meg? Helt oppriktig?
Er det en ånd?
Er det en såret sjel?
Og dere, da?
Er dere klare?
Er dere klare til å høre på den?
Er dere klare til å høre sannheten-
-fra to kvinner?
Helt oppriktig?
-Nei. Jeg synes at det er nifst. -Kom, madame. Ikke vær redd.
Forvent ingenting, håp på alt.
Hør på min søsters åndedrett. Konsentrer deg om hennes åndedrett.
Den kommer.
Jeg er her.
Mor?
-Ja. -Mor? Mor?
Ja.
-Er det deg, barnet mitt? -Hva heter han?
Si fra til Juncker om dere vil ha en privat seanse.
Så hyggelig at dere likte det. Vi tilbyr også private seanser.
-Så møtes vi til slutt! -Fantastisk oppvisning.
-Inviter henne over til England. -Jeg har så mange ideer.
-Du må treffe min søster. -Hvor er hun?
Bli sittende. Jeg henter henne.
Høyst to glass, sa vi. Vi er ikke ferdige ennå.
-Jeg vil at du skal treffe noen. -Men fuglene, da?
De vil være her.
Og private seanser?
-Er det alt? -Det er harde tider for alle.
Kitching og London, da?
Han forsvant raskt. Vi rakk ikke å snakke forretninger.
-Gikk han bare? -Det er ikke første gang.
Jeg er lei for det.
Vincent, stenger du?
-Hva er det? -Ingenting. Sov, du.
Kom inn.
Hyggelig at dere kom. Jeg har ventet.
Tilgi meg for i går. Jeg var uhøflig.
-Champagne? -Nei takk. Ikke hun heller.
-For et vakkert hjem. -Jeg elsker krimskrams.
Jeg samler ting på reisene mine, og når jeg ikke reiser.
-Men jeg fester meg ikke ved dem. -Du snakker godt engelsk.
-Det var pent sagt. -Du har en aksent.
-Utover den franske. -Du har rett. Jeg er ikke født her.
Vi kan begynne når du vil. Vi er klare.
-Vi trenger en stol til. -Hvorfor det?
Når vi maner fram en ånd, er det som å invitere en gjest.
Jeg forstår. Martin, vi trenger en til stol.
Ja visst, monsieur.
Vi begynner med å ta hverandres hender.
Lukk øynene.
Er du klar til å tro, André? Er du klar til å slippe oss inn?
Ja.
Legg all din tvil i en rød sirkel. Visualiser sirkelen.
Hør på min søsters åndedrett.
Sirkelen blir stadig mindre og forsvinner.
Den kommer.
Hva ser du?
Ingenting.
Jeg hører skritt.
André?
André!
André?
Er alt i orden?
Ja.
Hvordan gjør dere det?
Takk.
God kveld.
Jeg hører skritt.
Vi går ikke herfra før vi får vite hvilken retning dere vil ta!
Mine herrer! Vi skal gjerne besvare spørsmålene deres.
Men dere kan ikke kritisere veien vi har valgt å gå de siste årene,-
-og samtidig anklage oss for å ha holdt den hemmelig.
Dere har ikke holdt noe hemmelig. Dere tok valgene mot vår vilje.
Styret bør kanskje gå av.
Hvis det blir krig, går alle gode ideer opp i røyk!
Takk, mine herrer.
Jeg hører hva dere sier. La meg nå svare.
Dere glemmer en viktig faktor: den økonomiske krisen.
Det er for enkelt!
Vi har ikke bedt om å få vår andel byttet ut mot deres luftslott!
Unnskyld meg, men det er løgn.
Dere får intet utbytte, noe mine forgjengerne har forklart dere.
Det handler ikke om å fordele noe, men kapital dere får tilbake.
-Du tryller med ordene! -La oss gå over til det vesentlige.
Jeg er den første til å beklage at fransk film havnet så langt etter.
Mens amerikanerne fortsetter å utvikle seg, ligger vi og sover!
Vil dere fortsette å sove? Er det den løsningen dere foreslår?
Mine herrer, jeg har gode nyheter.
Det blir ikke noe utbytte-
-hvis ikke vi forstår at vi må utvikle nytt utstyr, nye teknikere,-
-fornye og la filmen ta en ny retning!
Unnskyld meg, jeg må gå. Jeg ringer deg senere, Ange.
M. Korben! Unnskyld, jeg mente ikke å angripe deg tidligere.
Men selskapet kan ikke styres av en persons drømmer.
Det forstår jeg, monsieur Chaumette. På gjensyn.
-Hva er det som foregår? -En kjerre har veltet.
Når skal vi dra til London?
Jeg tenkte at vi kunne bli her en stund. Slå oss ned.
-Det hadde vel ikke vært så ille? -Men vi har jo ingen seanser her.
Nettopp derfor. Vi burde...gjøre noe annet.
-Som hva da? -Jeg vet ikke.
Det er så mye å gjøre, så mye å oppleve.
Gid jeg hadde visst at du skulle komme. Jeg går og kler på meg.
Nei, bli er du snill.
Sett deg.
Det som skjedde i går, ga meg en idé.
Jeg vil gjøre noe helt nytt. Mannen som dukket opp...
Hvem var det?
Broren min. Han føltes så virkelig.
-Jeg vil filme det. -Filme...?
Jeg vet ikke. Vi måtte avlyse Englands-turnen vår,-
-og vi har avtalt flere private seanser.
-Det kommer til å koste. -Selvsagt.
Seanser og opptredener er en sak.
Men jeg kan gjøre dere berømt på en måte som bare filmen tillater.
Det er mitt gebet. Yrket mitt.
Skal vi lage film?
-Her. -Det var ikke nødvendig.
-Kate! Si takk. -Takk.
Strålende. Dette er fantastisk. Vi skriver en kontrakt.
Jeg elsker kontrakter. Dere kan flytte inn hos meg.
Laura?
Unnskyld meg et øyeblikk.
-Hva er det? -Ikke noe.
Hva?
Vi har aldri bodd hos kunder før. Hvorfor skal vi bo hos ham?
Det er mye finere enn her.
Du vet hvordan rike mennesker er. De får sine innfall, så går de lei.
Vi nyter det så lenge det varer.
Vi trenger dette. Han er vår sjanse.
Jeg er ikke laget av penger. Vi kunne spare-
-og kanskje reise hjem.
Jeg har aldri sett så mange på en gang!
Det lukter godt.
-Er det ikke litt vel mye? -Ellers syns det ikke.
Det er ikke som til hverdags.
Det som er for mye til hverdags, syns ikke på filmlerretet.
-Hei, alle sammen. -God dag, monsieur Servier.
God dag.
Kjempefint, Dimitri. Jeg ante ikke at dere var så vakre.
Beautiful. Ikke for mye. Sminket, ikke sparklet!
Skynd dere litt. Litt mer røyk.
Det der er ikke nødvendig. Vi har allerede gått igjennom alt.
-Er kameraet klart? -Unnskyld, brillene...
-Det blir reflekser. -Jeg trives bedre med dem på.
Da får vi klare oss likevel.
-Klart for tagning. -Søstrene Barlow. Første tagning.
Du kan lukke øynene. Det går bra. Bare konsentrer deg.
-Hva er det? -For mye lys.
Hvis noe skal sette seg fast på båndet, må vi ha lys.
-Kan vi ikke slukke en bare? -De må venne seg...
Jeg vet det, men bare til de finner seg til rette.
-Emiliano, slukk en lyskaster. -Da blir lysnivået for lavt.
Vi må styre opptredenen vår, akkurat som under en seanse.
-Hvem skal regissere, da? -Jeg. Jeg har sett hva Servier gjør.
-Hvordan snakker du med teamet? -På fransk. Jeg lærer fort.
Det er et yrke. Det ser lett ut, men det ligger hardt arbeid bak.
Jeg er ikke redd for hardt arbeid.
-Jeg merker at du er redd. -Jeg er ikke redd.
Gå tilbake nå. Gjør det for min skyld.
Innta deres plasser!
Jeg vet hva du vil si.
Tilgi meg, André, men hva trodde du? At noe ville dukke opp? Et spøkelse?
Når du sier det sånn, virker det jo tåpelig.
Jeg tror ikke vi forstår hverandre. Vi kan gjenskape det du så,-
-eller det jenta ser, mens vi filmer henne. Så hva er problemet?
Jeg vet ikke hva jeg er ute etter, men vi mangler ambisjoner.
De er fascinerende. Syns du ikke?
Min mening? Ungjenta er vanskelig å filme. Hun er for innadvendt og sta.
Den eldre har noe, derimot. Nærvær, følelse, personlighet.
Det er henne jeg ser på.
Kameraet er urettferdig. Det er jo den yngste som har begavelsen.
-Hvordan vet du det? -Ta en seanse, så får du se.
Hvis jeg får fantasere høyt litt... Tenk deg at vi tar Laura-
-og gir henne hovedrollen i en film, som medium, selvsagt.
Hun hjelper en ung enke å komme i kontakt med sin avdøde mann.
Suzanne noterer vel? Dette er bra!
Vi tar henne bare som hun er, med all den kunnskapen hun alt bærer på.
Vi går ut i pressen med at det er et ekte medium. Det trekker folk.
-Hva kan det ta å skrive manus? -5-6 uker.
Utmerket!
Der har vi prosjektet vårt.
-God dag. -Laura!
Du er punktlig. Det er jeg ikke vant til. Her er markeringene dine.
Dem tar jeg. Du vil se likevel.
-Prøvefilming, Laura Barlow. -Blås i replikkene.
-Hva heter du? -Jeg heter Laura Barlow.
Hvor kommer du fra? Where do you from?
Fra Rochester i New York.
-Rochester? Er det en by? -Ja, nord for New York City.
Det er en ost, ikke en by.
Ja vel, les litt fra teksten.
"Den delte tilværelsen hadde knyttet faste vennskapsbånd mellom mennene".
-Likør? -Nei takk, jeg drikker ikke.
Nei takk.
Du lurer sikkert på om jeg er eksentrisk.
Det skal jeg straks svare på. Jeg er ikke eksentrisk.
Jeg er ikke okkultist. Jeg driver ikke med svarte messer-
-og heksebrygg.
Jeg er så rasjonell man kan bli, rent ut kjedelig.
Se på meg, Korben.
At jeg er her, skyldes at også du har begynt å gruble.
Du prøver å bevare roen,-
-men inni deg ulmer det av spørsmål, uro og begjær.
Man må utforske...mye! Ikke nøye seg med inntrykk,-
-men angripe disse hendelsene vitenskapelig, til man vet.
Jeg må få treffe jentene, framfor alt den yngste.
Vi møttes som snarest i Warszawa, men vi har aldri gjort noen forsøk.
Det var vel derfor du ba meg komme?
Men jeg må advare deg:
Det er veldig kostbart.
Penger er ikke noe problem.
-Det er de eneste fotobevisene. -20 år gamle. De er manipulert.
Det er de alltid, men visse er bedre enn andre. Hva er det du vil ha?
-Vi kan vel se på forslagene. -Nå?
Ja. Åpne.
Bare et utkast. Det blir bedre etter hvert.
Ikke unnskyld deg på forhånd. Få se.
Vi har lagt på svarthvite negativbilder-
-for å få fram hvite og utydelige skikkelser.
-Imponerende! -Veldig elegant.
Det er et godt utført arbeid.
-Veldig vellykket. -Men?
-Jeg har andre ambisjoner. -Hva da?
-Å filme virkelige fenomener. -Men vi må komme videre.
Det gjør vi best ved å fange en åpenbaring på film.
Det minste tegn til åndelig nærvær, og filmen blir en gitt suksess.
Tenk dere! Det ville være første gang.
Virkelige bilder av overnaturlige fenomener. Det har ingen sett før.
"Du lovte å forsøke".
"De venter på oss. Kom nå. Bare en time".
-"Peker mot vinduet". -Det er en sceneanvisning.
Du undervurderer publikums modenhetsgrad.
-Strålende! -Jeg hadde tenkt meg svart.
Hun skal ikke i begravelse. Hun skal være overjordisk, som et spøkelse.
Ikke hør på ham, han er i elendig humør.
-Han har rett. -God morgen, alle sammen!
God morgen, Émile. Alt i orden? Litt mindre, Georges.
Fernand! Tusen takk for at du kunne komme.
-Her har vi Laura. -Hyggelig.
Hun har ikke spilt før, så vi må hjelpe henne.
Nå holder det. Alle på sine plasser. Clément inntar plassen sin.
Opp med farta, alle sammen. Laura, bank hardt på døra.
-Clément her. -Ok. Jeg setter meg her.
Eva kommer til å spille den rollen. Beklager. Er alle klare?
Akkurat! Jeg skal forklare bakgrunnen.
Du er altså Clément, en ung maler. Du sørger over din nylig avdøde kone.
Agenten din er bedrøvet over din dalende inspirasjon-
-og tvinger deg til å treffe Maggie, et verdensberømt medium fra USA.
Seansene blir fortumlende. Du får tilbake gnisten-
-når du kommer i kontakt med din døde kone. Er du med?
Dere blir stormforelsket, men Maggie tror at det er kona du elsker,-
-at du aldri kan elske noen annen enn henne,-
-og at du bedrar henne.
Senere blir du forvirret. Du vet ikke om det er Maggie du er forelsket i,-
-eller om du gjennom henne havnet i enda en tragisk kjærlighetshistorie.
-Får jeg spørre om noe? -Nei. Hold fast ved uvissheten.
Det er flott. Da kjører vi. Vi ligger allerede etter.
"Skjebnesvanger åpenbaring", første tagning.
Vær så god.
Clément! Hvor er du? Jeg kan ikke se deg, det er så mørkt.
Litt stillere, Laura.
Clément?
Hvor er du? Jeg kan ikke se deg.
Det er så mørkt.
Jeg vil ikke gå ut.
Sitter du hos henne nå igjen? Du lovte jo, du lovte å forsøke.
-De venter. Kom. -Nei. Jeg kan ikke holde løftet.
-Det tar bare en time. Det er nær. -Du forstår ikke.
Jeg vil se deg i dagslys. Jeg vil høre deg snakke med de levende.
Å gå videre er å overgi henne. Men hun ser det som skjer mellom oss.
-Hun gir oss sin velsignelse. -Det som skjer mellom oss?
Ikke tving meg til å sette ord på følelsene mine.
-Du prater for mye. -Snu dere!
Jeg sier ikke engang halvparten! Jeg skjuler ingenting for meg selv.
-Og for henne? -Min hengivenhet.
-Roter mer. -At jeg vil treffe deg hele tiden.
-Og snakke med henne. -Nei.
Fortsett å rotere.
Frykten når du kommer, skrekken når du går.
-Jeg ber deg. -Min forvirring...
Det fins ingenting verre enn å bedra et dødt menneske.
Jeg reiser, Clément. Dette atelieret er et mausoleum.
-Farvel, Clément. -Jeg vil kysse deg, Maggie.
Du kan fremdeles stoppe meg.
Du kysser meg for å holde henne her.
Når jeg kysser deg, er vi tre. Det er en orgie.
Takk!
-Syns jeg når jeg sitter ved bordet? -Ja, det var kjempebra.
Vi tar det om igjen. Tilbake til plassene deres!
Hva er du bekymret for? Det var kjempebra.
Jeg vet ikke. Jeg var ikke der, men samtidig var jeg helt naken.
-Jeg skammet meg. -Det gjør alle.
Det var derfor du var så vakker. Du trenger å gi etter, gi opp.
-Gi opp hva da? -Å forstå.
Å tro at du trenger å ha opplevd følelsene for å gestalte dem.
Det er derfor man spiller, for å få oppleve visse ting sterkere.
Man gremmer seg over ikke å ha gjort det, og derfor lager man film.
Forstår du?
Jeg vet ikke. Men jeg skal klare det.
-Ikke bli overmodig. -Det er jeg ikke.
Men det må bli bra. Det er derfor jeg er redd.
Jeg vil at alt skal bli bra, nå. Jeg vil oppleve alt.
Ro deg ned. Så langt går alt bra.
Akkurat nå er dette livet ditt: rommet ditt og en filminnspilling.
Ved å spille vil du begynne å føle. Ikke vær redd.
Drømmer du? Har du ofte drømmer du husker?
Jeg vet ikke.
Se deg i speilet. Vi skal prøve noe.
Len hodet bakover, sakte.
Litt til.
Litt til...
Sånn, ja. Bra.
Sånn, ja, Laura. Slipp taket og slutt å tvile.
Forsvinn.
Skynd deg!
Vi kommer!
-Elskling! -God kveld!
Tulling!
Jean! Jean!
-For noen skjønnheter! -Hold opp.
Du skal få treffe vennene mine. De er fæle.
-Jeg er røyksugen. -Jeg er tørst!
Vi tilhører dem hvis skjebne er en gift. Vi søker hele tiden utopien...
Jeg så ikke at det var et speil.
Den som tålmodig venter bak kanonene, har overtaket.
-Derfor foretrekker jeg Mussolini... -Jaså, ja?
Sammenlignet med klossmajorene vi har her! Mussolinis politikk...
Prøvefilmingen er jo det beste. Det er kravløst, du går på følelsen.
Jeg misunner deg. Det minner meg om da jeg var ny.
Du har intet å bevise. Du er ikke her for skuespillertalentet ditt...
-...men for gaven din. -Det er min søster som har gaven.
Blås i det. Bare takk og ta imot.
Men jeg må innrømme at jeg ikke tror på sånt.
Jeg er en uhelbredelig skeptiker. Unnskyld min rettframhet.
Vet du hvor ordet "skepsis" kommer fra?
Fra det greske "skeptikos", en som undersøker.
-Hvem er han? -Jeg har ikke presentert dere.
Eva Saïd. Professor Ulé, spesialist i metapsykologi.
-Meta-hva da? -Ulé, Ulé... Jeg kjente en Ulé.
-Enc het han visst. -Enculé...dritt!
Du vet, mademoiselle...
Din klingende latter som nettopp spredde seg i rommet,-
-vil man kanskje kunne spille inn i framtiden-
-ved hjelp av et apparat som fanger opp fjerne ekko fra fortiden,-
-akkurat som man finner fossiler i bakken.
Du er på sett og vis...
Vi er alle sammen morgendagens spøkelser.
Og vi som hadde det så hyggelig!
Unnskyld meg, professor. Fortsett.
Hvem hadde trodd at det en dag ville finnes kameraer-
-som kan gjengi en persons ansikt, bevegelser og stemme?
Alt det vi i dag tar for gitt,-
-framsto, før det fantes, som noe hentet ut av en tåpes fantasier.
Takk.
Det beviser bare at ingen av oss kan forutse framtiden.
Du klarer nok ikke å overbevise Eva, men siste ord er ikke sagt.
-Du lider virkelig av megalomani. -Hva behager?
Siden hun begynte å gå i psykoanalyse bruker hun så ekstravagante ord...
Det snør.
Det er sant. Det snør virkelig.
-Det snør! -Vi går ut!
Dette er jo helt uorganisert! Det er ikke morsomt!
Har jeg mye?
-Vi ses på fredag som vanlig. -Det er ingen vane lenger.
Ikke kleng, du er for stor!
-Men jeg er svimmel. -Du har drukket for mye.
-Kom! -Jeg har ikke lyst.
-Elskling! -Ditt svin!
For et stygt ord i en så søt munn.
Menn til venstre, kvinner til høyre!
Hvor har du skoene? Kom her.
-Hun er veldig vakker. -Hvem da?
Eva.
Ja visst er hun vakker.
-Et trappetrinn til. -Takk.
God natt.
Pussig. Jeg har aldri vært her inne.
Men det er fint. Det er koselig og trygt.
Og så har du utsikt over hagen og plantene...
Du ser folk også, men bare beina.
Så fint dere har det.
Takk.
Siden du kom inn i livet mitt, har alt forandret seg.
Det er et viktig møte for meg.
Ja.
Det låter sikkert uhyggelig banalt.
Nei!
Det er som om du har åpnet en dør jeg ikke kan lukke.
-Laura. -Ja?
Jeg vil at vi holder en seanse.
-Nå? -Ja.
Jeg trodde ikke at du ville mer.
Og Kate sover jo. Hun er utslitt, og jeg også.
Jeg er ikke trett.
Jeg vil virkelig.
Kate? Hvordan var det?
Det var bra. Ikke sant?
Ja.
Ja, det var bra.
Det er ikke broren hans.
Gjør klart et rom til søstrene Barlow i gjesteetasjen.
Ja, monsieur.
Den er til det rosa rommet.
De rettet sitt ømhetsbehov mot en våpenbror...
..."og sov side om side under samme kappe i stjernenes klare skinn.
Deres stadige omstreifende liv...
Så godt det lukter!
-Har du parfyme på deg? -Nei.
Hvordan det?
Han gikk akkurat.
-Skal du ikke spise? -Jeg er ikke sulten.
Du bør spise. Suppa varmer.
-Hva sa du? -Suppa...
Si det igjen.
-God kveld. -God kveld.
Jeg prøvde ikke å være i veien. Kanskje hun vil lære meg å lage den.
Takk.
-Smakte det godt? -Utmerket, takk.
Vet du hvorfor jeg aldri har giftet meg?
Jeg vil ikke trenge å redegjøre for alt mulig.
Det holder med medarbeiderne og aksjonærene. Hjemme vil jeg slippe.
-Forstår du det? -Kate, spis opp.
-Hva? -Vi skal gå.
-Unnskyld? -Du ba oss hit. Vi forstyrrer ingen.
-Vi klarer oss utmerket selv. -Jeg er ikke ferdig.
Vi må være fri. Iblant føles det som om vi bare er dine ansatte.
-Jeg avskyr den følelsen! -Du tar feil.
Hva forventer du av oss? Hva vil du?
Hva jeg vil...? Jeg vil at dere blir.
Jeg trenger dere.
Laura, jeg trenger dere.
Da, så...
Da, så.
Unnskyld meg.
Får jeg spise ferdig?
Vel bekomme!
-Juncker! -For en kjole!
-Sulten? Gjør det noe om jeg spiser? -Nei, da.
-Nå? Fortell, da! -Hva?
Du kom ikke hit for å skryte av kjolen min.
Jeg vil stenge klubben. Skyene hoper seg opp, jeg har funnet noe bedre.
-I Paris? -Nei. Jeg danner min egen tropp.
-Bli med. -Men hvorfor?
Det fins et publikum der ute.
Det er på tide å forandre seg. Tiden er inne til å dra.
Hvor skal du? Tilbake til Berlin?
Med alt som pågår nå? Ikke tale om.
Selv om jeg gjerne ville det, kan jeg ikke.
Jeg har teamet, og snart begynner opptakene i sør. Jeg har alt.
Jeg har en film.
Kate?
Kate... Bli med meg.
Hva skal dette bety? Hvor mange seanser har dere holdt?
Se på meg når jeg snakker til deg!
Hvor mange?
Du er sjalu.
-Laura. -Hva?
Hold deg unna henne! Hører du det?
Så du trenger oss? Jeg vet hva det er du trenger.
Vemmelig!
Hva er det du antyder?
Du tar feil.
Du har ikke forstått noe.
-Alt i orden? -Jeg er glad for at vi drar.
Jeg vil se havet.
Franske Antonin Magne stikker. Tyskeren Weber tar innpå.
Vi har nå en duell mellom Magne og Weber, og de nærmer seg mållinja...
Og seieren går til Frankrike!
-Hva er det som skjer? -Ingenting.
Det internasjonale instituttet for metapsykologi
Kan du vente med å løse den inn?
-Bare for bokføringens skyld. -Ja visst, ikke noe problem.
Her. Den er lakserende og vanndrivende. Helt ufarlig.
Vær så god.
Kjempebra.
Len deg tilbake, så mye som mulig.
-Sånn? -Bra. Kan du ta av deg klokka?
Vær klare. Vi begynner om to, tre minutter.
Vær så god, Korben.
Går det bra?
Laura?
-Går det bra? Du må være utslitt. -Jeg er vant til å reise.
-Vil du ha en røyk? -Ja.
Du skyndte deg hit, helt unødig. De går ut i streik i morgen.
-Den kan vare i to, tre dager. -To, tre dager? En streik?
Ja visst.
-Det tiskes og hviskes rundt Korben. -Hvordan da?
Sladder, rykter.
Hva slags rykter?
Se den stakkaren. Alle er etter ham.
Og så funker det ikke med familien. Han ringer dem hver kveld...
Ikke vær gjerrig. Jeg har alltid likt poesi.
Folk sier at de skriver poesi, men det er feil.
Det er poesien som skriver oss.
Ikke sant? Ja, du har det tøft iblant.
Han biter iblant også. Han har astma.
Han er vanskelig akkurat nå. Han er nok litt deprimert.
Laura!
Du reddet meg! Jeg visste ikke hvordan jeg skulle bli kvitt ham.
Reddet?
-Ja, han har virkelig mistet det. -Han bare drakk og drakk.
Kanskje han er alkoholiker. Det er vanlig i dette yrket.
Bare se på meg.
Han er snill, men litt...snill?
-Jeg trodde at du var annerledes. -Jaså? På hvilken måte da?
-Så du bor altså hos Korben? -Ja.
Men bor du hos ham eller med ham?
Med.
-Er det ikke rart å bo der? -Jeg vet ikke. Det er bare sånn.
-Gi meg det! -Man jobber ikke når sola skinner!
Vent!
-Jeg tok ikke med meg badetøy. -Glem det!
-Kom! -Jeg kommer!
Jeg skal kjøle deg litt.
I morgen er det streik
Og på tirsdag er det streik...
Kom.
Louis? Hva er det for slags rykter?
-Om hva da? -Korben.
-Hva gjør du? -Bare vent og se.
I mitt yrke har man alltid dingsene med seg.
Ja, tingene. Utstyret.
Hvorfor viser du meg dette?
-Hvorfor viser du dette? -Kjenner du ham ikke igjen?
Jeg vil ikke.
Se, da. Det er Korben.
Du ser vel at det ikke er han?
Hvorfor gjør du dette? Hvorfor vil du skade ham?
Slapp av. Er du prektig?
-La tingene mine være! -Kom deg ut!
Nå!
En, to, tre, fire, fem.
Hvem er det?
Går det bra? Her får du en gave.
Jeg vet at alt dette er slitsomt for deg, og jeg vil ikke presse deg.
-Har du det bra? -Ja.
-Si det som det er. -Det er sant.
Så fint.
-Vet du fremdeles ikke hvem han er? -Nei.
Jeg vet ikke hvem det er, eller hva han vil.
Jeg prøver å komme på det, men det går ikke.
Jeg gleder meg til neste seanse.
Folk tror at vi maner fram dem som har vært viktige for oss.
Men det er omvendt.
Spøkelsene er ofte mennesker som vi har vært viktige for,-
-men som vi har ignorert. Iblant betyr det ingenting.
De kommer tilbake fordi at de ikke er ferdige med oss.
Vi må ikke kjøre den for lenge. Strålingen kan være skadelig.
Hvis alt fungerer, skal den noenlunde tydelig kunne gjengi-
-varmeforandringer i rommet.
-Enestående! -Men ikke håp på for mye.
Vær så god, Korben.
Det er far.
Da jeg var barn, pleide han å vise meg kaninene. Så forsvant han.
Er det her du er nå?
Du ser ut som en loffer.
Er det vennene dine? Din nye familie?
Du har ingen familie lenger.
Bønnen var tilegnet moren din.
Så støvete det er.
Hjelp meg, da! Du er aldri her når man trenger deg.
Jeg går hjem nå.
Vi ses.
Nei, vent. Far...
Få av henne den greia!
Ta av henne hetta.
Så, ja. Så, ja.
-Det gikk bra. Det gikk bra. -Ja.
Det gikk bra.
Kommer du? Jeg er klar.
Jeg ba dem gjøre buksene dine kortere. De var litt store.
Men det ordner seg. Skoene var dessverre bare i størrelse 37.
Jødens hore
Vi kan legge i såler.
Da blir de litt mindre, så faller de ikke av.
Og så slipper du å snuble.
Det blir bedre for deg.
-Stille. -Vær så god!
Takk! Takk!
Hvor er Lefebvre?
Ok, da setter vi i gang.
Hva er det? Du er helt blek.
Jeg fryser bare litt.
Nei, du er redd. Det er forståelig. Det er en rar jobb vi har.
Men du er kjempeflink i arbeidet. Hvis du er redd, ser du bare på meg.
Og hvis du blir usikker på en scene, ser du på meg. Kom!
Fernand!
-Takk. -Vi kommer! Kom!
Kate Barlow har telefon fra Laura Barlow.
Kate?
Ja, det er jeg.
Be André om å være forsiktig.
Med hva da?
-Alt. -Ok, det skal jeg gjøre.
Snakk videre. Fortell hvordan du har det.
Bra. Jeg har det bra.
Så merkelig.
Vi har aldri snakket i telefonen før, aldri vært fra hverandre.
Det er som om jeg hører stemmen din for første gang.
Jeg vet det. Det er en rar følelse.
Hva gjør du?
-Professor. -Nå?
En grusom bekjennelse. Det er sorgen over hele ditt framtidige liv.
"Du har alltid ønsket vårt beste, hans beste".
-Du er ikke der, Sylvette. -Jeg prøver.
Se godt etter, det er veldig flyktig.
Følg med nå, nå kommer det.
Der!
Der! Der er det!
Der!
Der har du det.
Er det ikke enestående?
Jeg går til rommet mitt.
André, det er jo helt utydelig. Hva skal vi med dette?
Servier kunne nok ha fått til noe bedre ved hjelp av spesialeffekter.
Jeg vet ikke. Hva skal jeg si?
-Kameraet kostet 2/3 av budsjettet. -Hold opp.
Du lovte å la være.
-Hva skal de hete? -La fuglene være. Sett deg her.
-Du vet vel at jeg elsker deg? -Ja. Og jeg deg.
-Jeg er lei for det. -For hva da?
-For at vi aldri har snakket om det. -Om hva? Jeg forstår ikke.
-Du vet. -Nei, det gjør jeg ikke.
Jo, det gjør du.
Mener du at du også har sett ting?
Det var ikke det samme.
-Det blir ingen flere seanser, hva? -Nei. Det er slutt på det.
-Barlow bor i rom 14. -André?
Jeg drar tilbake til Paris.
Hva mener du? Skal du forlate teamet midt i innspillingen?
-Du har gått fra vettet. -Nei!
Bildene kan ikke brukes som de er, men de er en god base.
Jeg våkner opp av et langt mareritt. Jeg blåser i at du brukt opp pengene.
-Ikke pengene, mine penger. -Det som plager meg...
...er at jeg har mistet tilliten til deg.
Det er ingenting på de bildene.
Du er helt ute på viddene, og du merker det ikke engang.
Våkne, André. Hør på meg.
Våkne!
Ingenting?
Nei, du overdriver.
Vær så snill, bli.
Jeg tror deg ikke!
Hvorfor er du så opprørt? Vi trenger ikke de pengene lenger.
Har du lagt merke til at livet vårt er forandret? Jeg lager film nå.
Snart klarer vi oss selv. Det blir som før. Vi trenger ikke André.
-Jeg liker André. -Jeg vet det. Jeg også.
Men det er jeg som skal ta meg av deg.
Du må gå på skolen, omgås med jevnaldrende, le...
-Jeg ler hele tiden. -Det gjør du slett ikke.
Kate? Du er helt blek. Føler du deg bra?
Kate! Kate!
Hjelp!
-Hent en lege! -Hent lege!
Hun ble fraværende, og da så jeg at det kom blod ut av ørene.
Er hun i puberteten?
Nei, jeg tror ikke det.
-Blir hun ofte svimmel? -Ganske.
-Oppkast? -Foran opptredener.
-Søvnproblemer? -Ja.
-Har det skjedd på skolen også? -Hun går ikke på skolen.
-Hvorfor ikke? -Vi holder seanser.
Hva innebærer det?
Hun oppretter kontakt mellom levende og...døde.
Det ser ikke bra ut. Det kan være leukemi.
Vær stille! Stille!
Legg deg ned.
Så, ja.
Jeg kan et dikt om fugler som jeg liker godt.
Skal jeg lese det? Vil du det?
Av det som har vinger, kan jeg aldri få nok
Som barn gikk jeg ofte ut i skogen min
Ut av redene løftet jeg fugler så små
Og satte dem så i bur av strå
Jeg lot dem vokse blant mose og grønt
Så småningom stilte jeg vinduene på gløtt
De fløy ikke sin vei...
-Jeg vil ikke dø. -Du skal ikke dø.
Jo, det skal jeg.
Men du må ikke være trist.
Jeg dør ikke på grunn av seansene.
Det er fordi at jeg skal dø at jeg hadde den.
Gaven.
Jeg er skapt til å møte de døde.
Jeg skal møte de døde.
-Tror du meg, Laura? -Jeg tror deg.
Jeg tror deg.
Jeg vet ikke hvordan hun gjør det. Det har jeg aldri gjort.
-Hva snakker du om? Gaven hennes? -Ja, André. Gaven.
Å gjøre at folk får se det de aller helst vil se.
Og menn som du, til og med de veldig skeptiske,-
-har til syvende og sist trodd på alt.
Selv om de visste at det ikke var sant.
Alt det andre er bare påfunn.
Det er det du tror.
Er det kollektiv hallusinasjon? Er alle blinde?
Er alle ryktene ubegrunnet? Aksjonærene krever en forklaring.
Jeg vil meddele dem at du avgår, monsieur Korben.
-Unnskyld? -Du hørte meg.
Men...
Du kan selv se på regnskapene. Alle utgifter har vært begrunnet.
Det er helt vanlige utbetalinger.
Du lar deg forlede av en stygg svertekampanje.
-Hva filmen angår... -Filmen, ja.
-Regissøren har trukket seg. -Ja visst, det kan vi snakke om.
Ange?
Gå av uten protest, André.
Spørsmålet er snarere hvordan du skal unngå en rettssak.
Jeg forstår.
Det er en vanskelig jobb å lede herrenes firma.
Nå vil dere ha meg på slaktebenken. Saksøk meg, dere. Jeg venter.
Ingen penger har noensinne havnet i min egen lomme.
Hver eneste franc har gått til å lage film, og det vet dere.
De franske pengene, kanskje. Men de utenlandske, da?
Hvilke... Jeg forstår ikke hva du sikter til.
Er det de engelsktalende kollegaene igjen, så får dere faktisk gi dere.
Hvorfor prøver du å rettferdiggjøre deg, monsieur Korbinski?
Beklager, men hvordan skal man kunne stole på en utlending i disse tider?
Jeg er redd for at du begår en feil. Jeg er akkurat like fransk som du.
Skammelig!
En kopp kaffe, i det minste?
Ja, hvorfor ikke?
-Takk. -Ingen årsak.
Takk.
-Laura? -Nei takk.
Hva gjør du her? Du bør hvile deg.
-God kaffe. -Ja, den smakte.
Hvordan går det? Hva er det som skjer?
Da, så, mine herrer...
Så, ja. Det ordner seg.
Det ordner seg.
Du? Se på meg.
Hvil deg ordentlig, og gjør alt som må til.
-Nå må vi dra. -Ja.
Ikke bekymre deg, kjære.
-Hvordan har hun det? -Bra.
Det skal være en klinikk i Biarritz.
Det blir bra. De vil ta seg av henne.
Selvsagt. Fikk du postanvisningen?
Ja.
Ikke bekymre deg. Dette er en misforståelse.
-Men har du sett avisene? -Jeg bryr meg ikke om folks sladder.
Sladder? Hvordan kan du være så blind, André?
Det er ikke sladder, det er hat.
Jeg skrev et brev til justis- ministeren. Snart er det over.
Jeg har blitt fratatt mitt franske statsborgerskap. Det kan forandres,-
-men som utenlandsk fange, får jeg ikke skrive til ministeren.
Ta brevet, og gi det til ham. Han er en god venn. Her, ta det.
-Vær trygg. -Man må tro på rettferdigheten.
Laura, se på meg.
Det er pussig. I går drømte jeg så rart.
-Du var med. -Fortsett.
-Det var et bryllup. -Ditt?
Vårt.
Kate var der også, men det kom ingen gjester, ikke én eneste,-
-så jeg leide inn statister.
Vi ble båret rundt på stoler, alle tre. Vi lo, og så-
-kysset vi hverandre.
Orkesteret spilte en melodi fra barndommen min.
Og så...?
Så var det ikke mer.
Mener du at jeg er drømmekvinnen din?
Kanskje.
André Korbinski, født 21. april 1887 i Gdansk i Polen.
Nasjonalitet: polsk. Vær så god og sitt.
-Et spørsmål. -Jeg svarer ikke på spørsmål.
Hva er dette? Du filmer vel ikke?
Du får ikke filme! Nei, nei!
Jeg spiller ikke. Dette er ingen komedie. Det er en tragedie!
Du får ikke filme! Ikke film meg!
Slutt å filme! Slutt å filme meg! Hold opp!
Ikke film. Vær så snill, ikke film meg.
Har du hørt noe?
Han ble sendt østover for to måneder siden.
-Så, da? -Ingenting.
Man hører om mange grusomheter.
-Folk snakker så mye. -Kanskje det.
Det er trist å si det, men det er nok best ikke å tro på noe.
Ikke forvente seg noe, men håpe på alt.
Hvordan har hun det?
Kate gikk bort i vinter.
Kanskje Servier har en rolle til deg.
Det er ikke noe stort, men det kan føre til mer arbeid.
-Gå dit, og hils fra meg. -Takk, Eva.
Da ruller vi straks. Kan vi få stillhet, takk?
Stille!
Ikke gråt.
Vær så god!
Nanny?
Nanny, våkne! Vekk barna, dette må de se!
-Hva er det? Er alt i orden? -Om det er!
Barnehjemmet er reddet!
Våkne, barn! Kom, så får dere se.
Se! Stjerneskudd!
Så vakkert! I kveld takker vi vår lykkestjerne. Syng, barn!
Himmelen er helt klar.
Det blir en strålende dag i morgen.
Helt strålende.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com